Pe al treilea, da, concentrează...
Liniște, liniște în platou, vă rog.
Deplasează camera.
Motor !
Bună ziua doamnelor, domnișoarelor și domnilor.
În direct din studio cu Karina Arnel, să descoperim ce specialități ne-a pregătit.
- Ce bunătăți ne pregătești, Karina ? - Astăși vom face supă "Vychoisse".
- Este o specialitate franceză ? - Nu, e o specialitate tipic americană.
- Se poate servi caldă său rece. - Pare delicioasă !
Dragi telespectatori vă las în compania
Karinei care vă va iniția în această rețetă.
Supa "Vychoisse" este ușor de făcut. Aveți nevoie de:
trei bucăți de praz mijlocii, dar numai partea albă, trei cartofi mai mari,
patru pahare cu supă de pasăre, și o cană de smântână.
Puneți după preferințe,
sare, piper alb, arpagic tăiat.
După ce legumele sunt gata,
adăugăm apă și supa rece de pasăre.
Acoperim totul și când începe să fiarbă facem focul mic pentru încă 25 de minute.
Până când legumele sunt fierte și moi.
Cum nu putem aștepta, am fiert totul înainte. Acum că am pregătit supa.
Nu ne mai rămâne decât să adăugăm smântâna...
sarea...
piperul...
și pătrunjelul tocat.
Se amestecă bine și e gata !
Se poate servi așa său rece !
Nu a fost greu, nu-i așa ?
A fost rețeta pentru astăzi.
Și acum o să vă arăt ceva... ce nu veți uita.
Pentru că așa ceva nu se uită niciodată.
Priviți !
- Când s-a întâmplat asta ? - Am toate referințele aici.
Este singurul caz cunoscut de sinucidere în direct.
Ați avut un motiv special ca să vă aruncați pe fereastră ?
Vă gândeați de mult la asta ?
Stați la etajul șase, de ce ați coborât la etajul trei să vă aruncați pe fereastră ?
Pregătesc o carte despre sinuciderea femeilor în secolul XX.
Cred că mă puteți ajuta.
Iertați-mă...
- Ce zi era, mai exact ? - 11 februarie, 1931. Nu erați născută.
- Care-i numele complet ? - Rivas Antonieta Maria.
Sinucidere cu armă de foc.
A fost anunțată jandarmeria că o femeie s-a sinucis la catedrala Notre Dame.
- Corpul ei a fost transferat la hotelul... - La hotelul "Dieu".
- Se știe de ce ? - Rapoartele spun cum, niciodată de ce.
Știi, era mexicană.
Unde aș putea consulta arhivele catedralei, vă rog ?
. O luați pe aici și apoi la stânga. - Mulțumesc.
Dar acum sunt închise, se restructurează. Toate dosarele sunt în provincie.
- Și când se redeschid ? - În două sau trei luni.
Ce faci după-amiază, Pierre ?
Nimic special. Mă duc la birou
Vrei o cafea ?
- N-am timp. - Ieși undeva ?
Da.
- Unde te duci ? - În Mexico.
- E o glumă ? - Nu.
- Pleci singură ? - Da.
E pentru cartea ta ?
Ei bine, da.
De ce nu mi-ai spus nimic ?
M-am hotărât ieri seară.
"Sinucidere la Notre Dame"
E o poveste care mă interesează.
Da ?
- E taxiul meu ? - Da.
- E jos. Cât stai ? - Nu știu.
Să ai grijă de motan !
E Porfirio Díaz, dictator al Mexicului timp de 35 de ani.
Uite, orașul Mexico la începutul secolului.
- Recunoști "Zócalo" ? - Da.
Președintele Porfirio Díaz vorbea despre știință și progres, era francofil.
Citea Auguste Conte și Jules Verne. Un pozitivist.
La vremea sa, influența franceză a fost
remarcabilă în toate aspectele din țara noastră.
La centenarul independenței din 1910, președintele
Porfirio Díaz a invitat personalități din toată lumea.
Dar țara a rămas închistată în structurile sale arhaice.
Pe de o parte propietarii unor imense ferme,
pe de alta, poporul victimă a corupției, scufundat în ignoranță și sărăcie.
Antonieta a crescut în mijlocul a toate astea.
Invitații erau plimbați pe "Paseo de la Reforma", un fel de Champs Elysee,
până la "Coloană Independenței", ridicată de Rivas Mercado, tatăl Antonietei
Chipul îngerului este chipul Antonietei.
Dar în 1957 la un cutremumur de pământ,
îngerul a căzut și a trebuit să i se refacă chipul.
- Sper că vei ră'mâne mai mult timp aici. - Așa sper.
- Juanita, uite cartea comandată. - Mulțumesc mult, Luis.
- Mă iertați... - La revedere.
- Cartea asta e pentru tine. - Adevărat ?
Ea e, nu ?
"87 de scrisori de dragoste". Pentru cine ?
Pentru un pictor. Manuel Rodríguez Lozano.
Doar nu s-a omorât din dragoste ?
Nu s-a aflat niciodată de ce.
- E născută aproape odată cu secolul. - Da.
- Cum era familia ei ? - Erau oameni bogați.
Tatăl ei era un mare arhitect, iar casa ei era centrul lumii artistice a epocii.
Îi plăcea mai ales sculptura. Antonieta și sora ei erau modelele lui.
Fizionomia îi anunța numele. Avea judecata dreaptă.
Și vechii servitori ai casei bănuiau că este fiul surorii baronului
și al unui gentilom bun și onest care nu a vrut s-o ia în căsătorie
pentru că restul arborelui genealogic s-a pierdut...
Domnul baron era unul dintre cei mai decenți domni din Westphalia.
Castelul său avea o ușă și ferestre.
Sala cea mare era împodobită cu tapiserii...
Nu te mișca, Antonieta.
Și toți îi spuneau Domnule. Râdea când auzea poveștile...
Domnul Președinte !
Coborâți, fetelor !
- Dle președinte... - Te salut, maestre.
- Am venit să văd Coloana Independenței. - Desigur, pe aici, vă rog.
Să vă prezint modelele. Fiicele mele.
Bună ziua Antonieta.
Totul e bine, dle președinte ?
Totul a revenit la normal, dle președinte.
Privește, sângerează ! Ce oroare !
Gata, ați văzut destul.
La 24 mai, 1911, populația din Mexic s-a adunat în fașa palatului prezidențial
și s-a ridicat împotriva președintelui Porfirio Diaz.
Acesta demisionează și se refugiază la Vera Cruz, apoi la Paris.
Iată primirea foarte populară a lui Madero, la întoarcerea din U.S.A.
De la frontiera din nord până în capitală, nu s-a mai văzut un asemenea entuziasm.
Din nefericire, nu poate astupa prăpastia dintre țărănime și noul guvern.
- E Zappata ? - Da, este Emiliano Zappata.
Susținut de țărani care s-au răsculat de la sosirea lui Maderao,
Zappata s-a răsculat în sud, și Orozco s-a răsculat în nord.
Generalul Victoriano Huerta, a fost numit la comanda trupelor federale.
Iată trupele generalului Huerta.
- Uite femeile ! - Imaginile sunt minunate.
Femeile mexicane de la țară au luat parte activă la revoluție.
Erau numite "soldaderas" sau "adelitas",
din cauza unui cântec la modă atunci, nu-mi mai amintesc numele...
Aceste femei care au particpat la revoluție au luptat cot ca cot cu bărbații.
Între timp în Mexico City, lupta pro sau contra Madero continua.
Despre Victoriano Huerta, o să-ți vorbesc
imediat. I-a arestat pe Madero și pe Pino Suarez.
Și ia-executat chiar, înainte de ai duce la închisoare.
Uite, intrarea oficială în palat a lui Huerta. Da, după asasinarea lui Madero.
Venustiano Carranza, guvernator la Coahuila,
se ridică împotriva lui Huerta, în 1913...
susținut fiind de câțiva membri ai guvernului.
Armata constituționalistă a lui Carranza e
susținută în nord de armata lui Pancho Villa,
și în sud de armata lui Emiliano Zappata. Toți sunt împotriva lui Huerta.
După un an și jumătate de lupte, armata constituțională intră în Mexico.
- Pancho Villa ?! - Da, Pancho Villa !
Lângă Pancho Villa, se vede un bărbat care va juca un mare rol în viața Antonietei.
- Poate și în moartea sa, José Vasconcelos ! - Da, Vasconcelos !
Vasconcelos !
Carranza este asasinat.
Emiliano Zappata este asasinat și el, într-o ambuscadă la Chinameca.
Orozco este doborât de rangerii americani.
Pancho Villa, centaurul din nord, personajul mitic al revoluției mexicane...
este asasinat în mașina sa.
Se spune că o jumătate de milion de mexicani au murit în timpul revoluției.
Antonieta a crescut de la 10 la 20 de ani în
mijlocul acestor imagini, pe care le vedeți,
și care pentru ea, erau realitatea cotidiană.
Ei bine, gata...
- Antonieta s-a măritat ? - Da, dar nu pentru mult timp.
Îmi recunosc greșelile și voi încerca să fiu mai des tanga tine. Ți-am promis.
Nu te voi mai lăsa mult timp singură, cred că asta-ți dă idei.
Și toate cărțile astea care te provoacă.
Locul tău e aici, lângă mine și sper să te pot ajuta să depășești criza, Antonieta.
Iartă-mă dacă te-am făcut să te simți rău, dar nu sunt fericită cu tine.
Vorbești serios ?
Vreau să ne despărțim. Nu mai vreau să trăiesc lângă tine.
Ai un amant ?
Nu, nu mai pot să joc comedia asta mult timp.
Nu te iubesc, nu te doresc, nu mai vreau să trăiesc lângă tine.
- Ai un amant, cine e ? Spune ! - Lasă-mă !
Ce imbecil am fost. M-ai înșelat în tot acest timp.
Și sărmanul de mine n-am bănuit nimic, am fost prost și orb !
Cărțile tale de rahat !
Banda asta de pederaști cu care m-ai înconjurat !
- Dl Vargas, vă rog - A treia la stânga, domnișoară.
- Nu funcționează. - Poftim ?
- Liftul nu funcționează. - Dar dumneavostră de unde ați ieșit ?
- Știi care e noutatea ? - Nu știu nimic.
- Puebla a câștigat ? - Bineînțeles.
- Pe ce loc sunt ? - Pe locul doi.
Asta se sărbătorește, ai câștigat pariul.
O să scoatem tequila, altfel nu mai putem !
Dl Vargas, vă rog...
Vin din partea lui Juana Garrida.
- E 12:15 ! - Poftim ?
E12:15, ați întârziat 15 minute. Trebuie să plec.
Unde vă duceți ?
N-am o țintă precisă, dar cum dumneavoastră ați întârziat, prefer să plec.
Aș dori să vorbim despre Antonieta.
Nu, nu merge. În orice caz, pentru mine.
Haideți...
Juana mi-a spus că ați cunoscut-o foarte bine.
Asta nu ne ajută să vorbim despre ea.
- Un brandy ? - Da, aș vrea.
De ce nu ne ajută să vorbim despre ea ?
Când cineva a murit, sau pur și simplu, a îmbătrânit...
nu-ți poți imagina ce a fost înainte... E imposibil.
Femeile de azi nu au cea mai mică idee... despre ceea ce era această femeie.
Era strălucitoare...
Era frumoasă...
Nu trecea o clipă fără să facă ceva. Scria foarte bine.
A publicat cărți. A tradus Kafka și Rilke...
Suprarealiști... A făcut chiar și teatru.
- Cum vă numiți ? - Jean.
- Jean și mai cum ? - Jean Cocteau.
C-O-C-T-E-A-U. Cocteau.
Frumos nume ca să dormi sub cerul liber.
E adevărat că o să dormiți mai puțin sub cerul
liber dacă nu ne spuneți care-i adresa.
- Strada D'Anjour, numărul 10. - Deveniți înțelegător.
- Semnătura. - Pregătiți un toc !
Apropiați-vă, apropiați-vă, nu vă mâncăm.
- Ce e ? - Tonnerre, inculpatul a dispărut !
- E fantastic ! - Nu-i nimic fantastic...
- Nu cred în miracole. - O eclipsă e o eclipsă, o masă e o masă !
Un inculpat e un inculpat.
La moartea tatălui său, în 1927, ea îl moștenește.
În curând se mută și își abandonează complet familia.
Cu banii ei creează un teatru în care joacă alături de prietenii ei.
Teatrul "Ulysses".
Ea face toate traducerile.
Se jucau piese de O' Neill, Vildraque...
"Orpheus" de Jacque Cocteau.
Vă pulțumim că ați salvat-o pe Eurydice...
căci prin dragoste ea îl ucide pe diavol, sub
forma unui cal, din cauza căruia a murit.
Vă mulțumim că m-ați salvat pe mine, pentru că adoram poezia.
Și poezia sunteți voi !
Amin.
- Să vă servesc ? - Las-o pe Eurydice.
Poate așa vom mânca odată.
Sunt prietenă bună cu Antonieta.
Mi-a vorbit cu entuziasm despre noul său proiect de teatru.
"Vocea umană" de Cocteau. Cunoașteți ?
Da, am citit piesa. Mi s-a părut minunată.
Mie mi s-a părut de o imaginație nebună. Mi-a creat complexe.
- Ți-a plăcut reprezentația ? - Da, foarte mult.
Încă n-am văzut-o, dar vreau să te felicit. Totul e formidabil, formidabil !
Numai criticii n-au putut rezista până la sfârșit.
Criticii sunt critici. Complet incapabili să intre în mister.
Numai pentru o clipă, noi avem dreptate, dar e greu să-i trezești pe cei care dorm.
Mai ales când nu știu că dansează.
Același lucru se va întâmpla cu orchestra.
Dacă optezi pentru Debussy, Stravinsky sau Sație provoci insulte.
- Da, dar este indispensabil ! - Antonieta, dansăm ?
Antonieta, ai o casă minunată.
Nu mă așteptam să văd asta, dar aici e ca la Paris !
Spune-mi, după-amiază, am văzut Coloana Independenței.
- Chiar ai pozat pentru ea ? - Da, împreună cu sora mea.
Dar am oroare de momentul acela. De fiecare dată când trec pe acolo, întorc capul.
Se întâlnea cu pictorul Lozano.
Manuel Lozano, un foarte bun pictor.
Antonieta s-a îndrăgostit nebunește de el.
Lozano se căsătorise cu Carmen Mondragon. Al cărei tată era general.
Care inventase un tun. O femeie periculoasă.
Carmen, ce mai faci ?
E complicat să te salut. Niciodată nu-i momentul potrivit.
Am revenit, trebuie să lucrez aici. Nu pot picta decât țara și poporul meu.
Pictorii parizieni nu fac decât să-i imite vag
pe japonezi, și să plagieze măștile africane.
Iar noi vrem să-i plagiem pe europeni.
Vin în acest salon și nu văd nici o diferență față de cele din Paris.
Ce putem spera, Antonieta ?
Ne ascundem în realitatea noastră.
Ne arătăm în oglindă o mască.
Nu, fac tot ce pot. Dar trăim o epocă dificilă.
"O epocă dificilă" !
- Nu sponsorizezi o orchestră simfonică ? - Da, și o să fim fluierați !
Un titlu exact...
Permiteți...
Am compus câteva poeme. Vi le ofer.
- Sunt bune ? - Nu.
Vă deranjează această apariție ?
Da.
- Era catolică ? - Da, dar nu practicantă.
Nu avea vreo credință. În sfârșit, cine știe ?
Sânge indian ?
Puțin... Ca toată lumea din țara asta.
Uite...
Sunt aici fotografii... articole de presă... scrisori...
Nu le atingeși !
În această fotografie îl puteți vedea pe Lozano... pictorul...
De fapt... ea își pusese întreaga viață în mâinile lui.
- Era amanta lui ? - Nu, nu cred.
El nu a vrut.
De ce ? A fost o dragoste romantică ?
Da și nu. Nu sunteți în Europa, nu confundași.
Aici, romantismul era un lux.
Nu ne veți înțelege niciodată cu simțul dumneavoastră practic.
Pentru că aici e un pământ obscur și violent !
Uităm asta uneori, dar e tot aici.
Se poate trezi în fiecare zi.
- Aici... el era tânărul poet ? - Da.
Eu eram.
Bună ziua.
- Manuel e aici ? - Da.
- Bună ziua. - Bună ziua.
Bună ziua. Bună ziua.
Puțin mai la stânga... Încă puțin.
Mulțumesc.
Jesus !
Pune-le în apă.
Am aflat despre moartea copilului vostru.
Ce face soția ta ?
- Nu știu. - Cum așa ?
Nu-mi mai vorbește de câteva zile.
Ce se întâmplă, Manuel ?
- Nimic, nu-ți pot spune nimic. - Ce se întâmplă ?
Manuel... mi-ai luminat viața...
și știi asta.
Tot ceea ce sunt este al tău.
Când sunt singură, mă simt uneori mai aproape de tine.
Ți-e greu și nu-mi spui nimic.
Nu știu ceva mai rău !?
Soția mea a omorât copilul.
L-a înecat cu propriile-i mâini.
Ce-i cu noi, Manuel ?
Ce e cu noi ?
Ce este cu noi ?
- Reluăm, domnule ? - Nu, atât.
Cine e ?
Nu-ți pot vorbi când nu suntem singuri. Nu suntem niciodată singuri.
Niciodată.
Sunt aici ca să-ți satisfac una dintre dorințele tale.
Chiar dacă nu știi.
Știu, Antonieta.
Ce trebuie să facem ?
Să ne continuăm drumul.
Fără să imităm ceea ce nu-i de imitat.
Să căutăm permanent. Să vedem de unde provin lucrurile.
Ceea ce ne interesează, ne iluminează.
Și asta ne distruge pe toți.
Era homosexual ?
Antonieta a știut imediat ?
N-a vrut să știe, îl iubea mai presus de asta și era gata să accepte orice.
Mi se pare imposibil să poți scrie 87 de scrisori de dragoste unui om,
fără să faci dragoste măcar odată.
- Asta vă uimește ? - Da, e de neînțeles.
Sunt atâtea lucruri pe care azi nu le înțelegem.
Tânărul care poza uneori pentru el, a fost găsit mort în piscina lui Lozano.
S-a pretins că s-a aruncat de pe trambulină, când piscina era goală.
Poate drogul, poate o crimă...
- S-a aflat adevărul ? - Cine-l poate ști ?
- Bună ziua. - Bună ziua.
- Intrați. - Mulțumesc.
Dintre toate templele consacrate
sacrificiilor, acesta este cel mai important.
Se numește "Temple Mayor".
Cei care trăiau aici înaintea conchistadorilor,
credeau că în fiecare zi, înainte de apus,
soarele trebuia hrănit cu sângele și inima oamenilor...
pentru ca să poată învinge forțele nopții, luna și stelele.
Numai după ce obțineau victoria, soarele putea răsări din nou
Piatra sacrificiului.
Pe ea cinci preoți întindeau omul care trebuia sacrificat.
Era întins de la nord la sud, în timp ce altul,
cu un pumnal de obsidian, îi smulgea inima,
ca s-o ofere zeului soarelui și războiului...
lui Huitzilopoztli.
Acestea sunt probabil fundațiile unui templu dedicat morții.
Un omagiu aduc celor sacrificați, ca ceilalți să se mai poată bucura de soare.
Pentru ce atâția morți ?
- Ții să afli de ce a murit Antonieta ? - Da.
Pentru că nu credea în ceea ce v-am spus.
Ea visa să transforme acest pământ, să-l schimbe complet, ca printr-o magie.
Mai vorbiți-mi despre Antonieta.
Altă dată.
- Cheile, vă rog. - Da, desigur.
- Ați fost sunată de la Paris. - Mulțumesc.
La trei, vă rog.
"Manuel, astăzi nu mai am nimic să-ți dau. Totul îți aparține.
Spune-mi, e adevărat că-ți iau din libertate ? Că-ți fur oxigenul ?
Simt că vrei să te bizui pe mine. Manuel, aș da orice să nu te mai iubesc azi.
Ce vrei să faci din mine ? Te-ai înșelat în privința mea.
Nu sunt o femeie modernă, dacă asta înseamnă să-ți stăpânești problema sexuală.
Nu sunt modernă pentru că dau dragostei, în general, și actului sexual în particular
o altă importanță decât a mă spăla pe dinți sau a face baie.
N-aș putea să-mi dau afecțiunea unui bărbat și trupul altuia.
Presupun că ar fi foarte comod, dar numai când mă gândesc, mă dezgustă.
Nu vreau să mă împart. M-ai împins într-o încurcătură,
față de munca mea. Viața mea e în interiorul tău că o sferă chinezească
aflată în interiorul alteia...
independentă și în același timp prizonieră.
În afară de muncă, ce aș putea face ?
Guvernul total pervers al generalului Calles voia să
împiedice că Maica Domnului și Isus să domnească la noi !
Înainte ca asta să se întâmple suntem gata cu toții să ne vărsăm sângele
ca să rămânem credincioți bisericii catolice !
Să ne unim cu toții împotriva lui Calles și a Diavolului !
- Trăiască Regele Cristos ! - Trăiască !
- Trăiască Fecioară din Guadalupe ! - Trăiască !
Să îngenunchiem !
Binecuvântați fiți în numele Domnului, Fiului și Sfântului Duh, amin !
Stați !
Federalii !
Pe atunci făceau ravagii războaiele "Cristeros".
Generalii Obregon și Calles se succed la putere.
Ridicarea lor la putere provoacă o serie de înfruntări sângeroase.
Biserica ripostează, preoții refuză să își mai
exercite misiunile și abandonează bisericile.
"Cristeros" cum erau numiți insurgenții
se refugiază în munți. Theme of "Christ the King".
Încep lupta împotriva trupelor guvernamentale
sub flamura lui Cristos Regele.
Acest război groaznic și crud devastează
țara timp de patru ani și seamănă dezolarea.
Bisericile sunt închise, dar cultul continuă în clandestinătate.
O călugăriță foarte energică, Maica Conchita, îi reunește pe credincioși la ea.
Printre ei era un tânăr catolic fanatic, Jose de Leon Toral, tipograf și desenator.
Ales președinte, generalul Obregon este asasinat de Toral în 18 iulie, 1928.
Fii binecuvântată Marie, Domnul e cu tine. Ești binecuvântată între toate femeile
și Isus, fructul pântecului tău este binecuvântat.
Sfântă Marie, Maica Domnului, roagă-te pentru noi,
sărmani păcătoși, acum și în vecii vecilor, amin.
Fii binecuvântată Marie, Domnul e cu tine. Ești binecuvântată între toate femeile
și Isus, fructul pântecului tău este binecuvântat.
Atâtea suferințe zadarnice și inutile, Doamne...
Obregon ne urăște pe toți. Cât timp el și Calles sunt la putere vom fi persecutați.
Fii binecuvântată Marie.
Domnul e cu tine... Sfântă Marie, Maica Domnului...
Domnule colonel, sosește generalul Alvaro Obregon.
- Cât vă datorez ? - Nimic.
- Trăiască Obregon ! - Trăiască !
- Permiteți-mi... - Nu, domnule.
- Portretul dlui Obregon. - Nu, domnule, nu insistați.
- Nu insistați ! - Numai o clipă.
- Bine, treceți. - Mulțumesc.
Pregătiți arm' !
Încărcați arm' !
Ochiți !
- Trăiască Cristos Regele ! - Foc !
I'm going to sing the song of a friend of my land. Am
de gând să cânte piesa de un prieten al meu teren.
Called José Valentin who was shot and hang în the mountain range.
Numit José Valentin care a fost împuscat și atârna în gama de munte.
I wouldn't like to remember it was an afternoon în winter.
Nu aș dori să amintesc că a fost o după-amiază de iarnă.
When do to hâș bad look Valentin fell in the hands of the government.
Când lui rau arata veronica a căzut în mâinile guvernului.
The capptain asks him who are the people who control.
Capptain îl întreabă cine sunt oamenii care au de control.
They are eight hundred soldiers who have besieged the estate of
"Holanda". Sunt opt sute de soldați care au asediat imobiliare de
The captain asks him who the people who guide are.
Căpitanul îl întreabă cine sunt oamenii care ghid.
They are eight hundred soldiers who have Mariano Mejías through the
rocks. Sunt opt sute de soldați care au Mariano Mejías prin stânci.
The colonel told him he would grant him the
indult. Colonelul i-a spus el l-ar acorda indult.
But you are going to tell me who the jury îs and the căușe that
I judge. Dar vei spune-mi cine este juriul și cauza care judec.
Because Valentin was a man he didn't gave them information.
Pentru că Valentin a fost un om el nu le-a dat informații.
I am of the men who hâd invented the revolution.
Eu sunt de la oameni care au inventat revoluției.
Vargas, după moartea lui Obregon, au avut loc noi alegeri ?
Da, desigur.
Calles era președinte interimar, așteptând alegerile preșidențiale.
Atunci, Vasconcelos s-a decis să se prezinte și...
Cine era Vasconcelos ?
Vasconcelos era un politician, un intelectual.
Între anii 1921-'22 a fost ministru al instrucșiei publice.
A făcut multe lucruri, campanii de alfabetizare, au apărut cărți, școli...
Era numit "Cavalerul alfabetului".
A hotărât să se exileze la Los Angeles din cauza tiraniei regimului juntei militare.
Dar iubea Mexicul cu pasiune.
Moartea lui Obregon îl va determina să se lanseze în aventură
și să candideze ca independent la preșidenția republicii.
Își va ralia cauzei sale tineretul și marea majoritate a poporului mexican.
- Antonieta l-a întâlnit ? - Da, mai exact în Toluca. Eram cu ea.
Cărți ! Școală ! Cărți ! Școli !
Trăiască Vasconcelos ! Trăiască !
- De unde vii ? - Nu știu.
- Cum se numește satul tău ? - Nu știu.
Dar toată lumea știe de unde e. Tu nu ?
- Din San Andrés, cred. - Ce cărți avem aici ?
Shakespeare, Balzac, Dante, Dostoievski.
Foarte bine, Dante. "Divină Comedie, ia-o...
Cum să lupți împotriva ignoranței ?
Bună ziua. Eu sunt Antonieta Rivas Mercado.
Am urmărit cu pasiune debutul campaniei dumneavoastră și mi-ar place să vă ajut.
- Mulțumesc. - Aveți bani, aveți sponsori ?
Nu, aproape că nu avem nimic, se plătește la intrare pentru a asista la mitinguri.
Promit să vă ajut, dar îmi place să vă urmez. Să împart cu dumneavoastră acțiunea.
Nu vă pot oferi mai nimic. Hoteluri dubioase, murdare, gloanțe rătăcite...
Nu mă aștept la altceva. Prietenul meu, dl. Manuel Lozano, pictor.
- Cun vă simțiți ? - Încântat.
Muzicianul Chavez și prietenul Vargas, scriitor.
- Sunt gata să vă urmeze, suntem pregătiți - Artiști ?
Mai întâi trebuie aprinsă flacăra și artiștii sunt cei care pot să o facă.
Apoi oamenii vă vor urma.
Suntem aici fiindcă vă aprobăm întru totul.
Vă asigur că nu e vorba de un demers monden.
Cultura trebuie să aibă o funcție politică.
Dumneavoastră o știți mai bine ca oricine.
Cultura noastră e aici, doar ați susținut asta.
- Exact. - Bine ați făcut că v-ați întors.
În nord sunt oameni cu părul roșu care se urcă cu picioarele pe masă când vorbesc
și care-și spun cu toții protestanți.
Aici, sunt două culturi ce se înfruntă de secole.
Da, de două sau trei.
Și dacă continentul american vrea o civilizație,
aceste culturi trebuie să se amestece.
- Și apoi un nou spirit va răsări. - Sunteți una din ficele arhitectului ?
- Das. - L-am cunoscut. Sunteți măritată ?
- Da, dar trăim separat. - Veniți
Să nu uitați ! America este continentul sintezei !
Aici viitorul este posibil. Toate diviziunile umane pot dispărea !
Europa chiar revine la barbarie ! Ațâțând la noi războaie se extermină !
Acum, se consideră că noile popoare sunt popoarele civilizate !
I s-a făcut o intrare triumfală în capitală Era zece martie.
O sărbătoare de neuitat. Credeam că o să termine cu nenorocirile.
Puteam câștiga.
Dar înaintea unui om precum Calles, care susținea o altă candidatură...
și nu se dădea înapoi de la nimic, lupta era inegală.
Am plecat în provincie pentru un turneu în nord.
Un oraș pe zi... era un ritm de muncă foarte dur.
Dar eram tineri.
Antonieta, cu un grup de prieteni și cu mine îl urmam cu mult entuziasm.
Adăpăstiți-vă, dle ministru !
- Sunteți toți ? - Hermino și Gutierrez lipsesc.
- Nemernicii ăștia ne-ar fi omorât ! - E o mașinație !
Pornește de sus, direct de la Calles ! El manipulează totul !
Ce vor, că oamenilor să le fie frică și să nu mai participe la mitinguri ?
Vor să lipească de noi o imagine de dezordine și de violență.
Vor să se creadă că noi suntem vinovați de violenți.
- Ne-ați rezervat camerele ? - Da, semnați aici, domnule.
Vă rog, lăsați-ne să trecem.
Duceți-l pe acolo !
- Cine v-a permis să-l aduceți aici ? - Dom, nule, vă rog...
Aici e hotel, nu spital !
Privește, sângerează... Ce oroare !
- Domnule... - Da, da...
- Scuzați-mă, dl Vasconcelas ? - Da...
O delegație de țărani vrea să vă vorbească. Așteaptă de două zile.
- Despre ce ? - Nu știu, domnule.
Foarte bine, să vină aici.
- Aici ? - Aici !
Da, domnule.
- Când îți fac semn... - De acord.
Acum.
Candidatul vă așteaptă. Spuneți-i ce voiați și cărați-vă.
Descoperiți-vă !
Ei sunt, domnule. La ordinele dumneavoastră !
Vorbiți, nu vă fie frică.
Vorbiți... Ce pot face pentru voi ?
- Doar o întrebare, domnule... - Spune.
Șeful satului își însușește tot ce avem, ne ia totul.
Ne violează femeile și fetele.
Dacă protestăm ne ucide ca pe niște câinil.
Continuă...
Am vrea să știm dacă avem dreptul să ne facem dreptate.
Nu... Nimeni nu are acest drept.
Știți că există o dreptate. Bună sau rea, e dreptatea legală.
Pe ea trebuie s-o urmați.
Asta-i problema, de ani de zile vrem să facem plângere.
Nimeni nu ne ascultă !
Atunci, ne-am spus că putem forma noi un tribunal !
De ce să nu. L judecăm noi ?
Pentru că nu aveți acest drept.
Nu e nimeni care să-i apere ?
În toate revoluțiile există tribunale populare, nu ?
Când justiția oficială se alătură puterii.
Vă credeți capabili să formați un tribunal ?
Cred că da, domnule !
Un tribunal adevărat care să judece cinstit ?
Da, domnule, cred că putem !
În acest caz, aveți dreptul, iar eu nu trebuie să vă mai răspund.
Așa că faceți-l.
Și acest tribunal va avea dreptul să condamne la moarte ?
E vorba despre un mare criminal, care trebuie judecat.
Dacă aveți un tribunal adevărat care să judece cinstit...
atunci veți putea să-l condamnați la moarte, nu-i așa ?
Mulțumesc, domnule, domnișoară, domnilor, mulțumesc !
- De ce sunteți așa de fericiți ? - De o lună e mort, l-am spânzurat.
- Domnule, mai sunt și alții, poftiți aici. - Mulțumesc, vin imediat.
Orice revoluție recurge la moarte și își asasinează profeții !
Iată de ce te salutăm, Vasconcelos !
Cu tine, Huitzilopoztli, zeul sângelui și al morții,
se va retrage în fața lui Quetzalcoatl, simbol al ordinii și al luminii !
Domnilor, să ridicăm paharele cu toții pentru Vasconcelos !
Trăiască, Vasconcelos !
- Se pregătește ceva ? - N-am idee.
- Cred că l-ar place dacă ați pleca. - Să plecăm ?
Da, ieșiți o clipă și vă întoarceți.
- De ce ? - Doamnă, e greu de explicat.
- E din cauza jocului nostru. - Ce joc ?
E un joc pe care-l facem întotdeauna când suntem împreună.
Alegem un revolver, îl armăm, îl aruncăm în sus
în așa fel încât să cadă la mijlocul mesei.
Uneori, se întâmplă că șocul să declanșeze revolverul. Adică de cele mai multe ori.
Se joacă până ce se declanșează un foc.
Dar puteți răni pe cineva !
Desigur, doamnă, dar altfel n-ar mai fi joc.
- Nu-i o glumă ? Vă jucați chiar acum ? - Da, e un fel de tradiție.
Cine nu joacă e considerat un laș !
Vă arătați curajul în astfel de jocuri ? Aveți dreptate, domnilor, mai bine plecăm.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Să ne așezăm, domnilor. Să începem jocul nostru.
Toată lumea e gata ?
- Eu sunt gata. - Și eu.
În acest caz, putem începe jocul, domnilor.
- Al cui e rândul ? - Al dumneavoastră.
Rândul meu.
Rândul meu acum.
Ce noutăți ?
Banderolele și afișele pentru mâine sunt gata.
Mă duc să informez centrul despre eveniment.
- Foarte bine. - La ce oră plecați mâine dimineață ?
- 6:30 a.m. e bine ? - Da, la 6:30.
- Noapte bună, domnule. - Noapte bună...
Domnule, mi-ar place să vă scriu discursul.
Mă va ajuta Antonieta.
Da, e aproape gata...
- Un doctor, repede ! - Nu-i grav, nu e grav...
Trebuie un medic, repede un doctor, este un rănit !
Dacă e urgent, chemați. L pe doctorul Mascoso.
Da, e urgent, chemați-l repede !
În afară de dumneata și de mine, toți acești oameni sunt înarmați.
Vorbește de dumneata, pentru că eu...
Deputații, da, deputații, nu... Nu mai pot fura...
Căci Vasconcelos, da... Vasconcelos a venit să-i tulbure...
Trăiască Vasconcelos ! Sunt fericit să vă salut...
Noapte bună.
Ți-am spus... Nu-ți pot oferi nimic luxos.
Numai această floare.
Mulțumesc.
Oricum, nu mă uit la camera în care dorm.
Mâine vom fi în alt hotel.
- Trăim ca niște circari. - Exact.
Uneori mă întreb dacă toate astea... ne vor duce undeva.
- Ce-i cu tine ? Te îndoiești ? - Nu mai știu...
Când văd atâția morți în jurul nostru mi se face frică.
Sărbătoarea se transformă în tragedie. Și asta mă sperie.
Nu poți decepționa oamenii aceștia care au încredere în tine !
În fiecare zi vom primi alți aliați. Acum suntem milioane !
Trebuie să câștigăm alegerile, știi asta. Și o să câștigăm !
Calles o să falsifice alegerile.
N-o să-l lăsăm s-o facă, ne vom ridica imediat !
Cum ? Câți morți vrei ?! Țara asta trebuie să aibă oameni liberi
- Nu luptători beți și analfabeți ! - Dacă trebuie să se bată, se vor bate.
E mai bine decât nedreptatea, nu ? E ceea ce vei spune țăranilor în curând.
Promit ceea ce nu pot face. Denunț ceea ce sunt.
E trist, Antonieta, știu. Ar fi trebuit să mă mulțumesc să scriu cărți.
Trebuia să termin "Metafizica" mea. Trebuia să corectez lucrări.
Să muncești la o carte ca "Metafizica", în plină campanie electorală !
Politicienilor le lipsește adesea un anume tip de gândire.
Și simțul politic, este ceea ce lipsește filozofilor.
Crezi că niște cuvinte frumoase pot schimba totul în această țară ?
Dacă vrem să facem ceva, trebuie mai întâi să câștigăm alegerile !
N-avem altă soluție, totul trece prin politică. Jose, trebuie să câștigăm !
O să te numesc ministrul învățământului.
Nu, sunt mulțumita așa cum sunt... Alături de tine.
N-aș mai putea trăi fără tine, Antonieta.
"Dragă Manuel, luptând împotriva inutilității vieții mele,
iată-mă prinsă în capcana pasiunii politice.
Dar cu cât trăiesc mai puțin, cu atât exist mai puțin.
Manuel, m-ai refuzat și totuși te ântreb. Ce-ai fi făcut dacă aveam un iubit ?
Când pictorul a aflat că se culcă cu Vasconcelos,
după prerea mea, n-a fost prea impresionat.
Nu trebuiau să se mai revadă. Totuși ea i-a mai scris până la sfârșit.
Păstra pentru Lozano gândurile ei cele mai intime,
trăind, în același timp, cu Vasconcelos o iubire pasională și fizică.
Pentru prima oară în viața să se simțea cu adevărat femeie.
- Vă rog, aș putea primi o cameră ? - Verific imediat.
Da, o clipă, vă rog.
"Vasconcelos își limitează campania electorală la statele din nord.
Nu știu de ce sudul îi provoca teamă, cu toate că era născut la Oaxaca.
Mergea din oraș în oraș și era primit călduros,
în ciuda atacurilor, gloanțelor rătăcite.
Și insultelor presei guvernamentale.
Era întotdeauna înconjurat de un grup de tineri..."
- Vă interesați de Vasconcelos ? - Da, de ce ?
E destul de rar, dar e o perioadă a istoriei
noastre pe care n-o prea cunoaștem.
Pregătiți o lucrare ? E pentru un articol ?
- Nu, e ceva mai complicat. - Sunt aici doar pentru 48 de ore.
Dacă vreți, putem flecări puțin.
- "Licenciado". Ce înseamnă asta ? - Doamnă, camera dumneavoastră e gata.
Vin...
- În Mexic, toată lumea e "Licenciado". - Ne vedem mai târziu ?
Da.
"... mulți opozanți doreau să se întâlnească cu el, îi propuneau arme...
dar el le răspundea întotdeauna
mai întâi trebuie câștigată bătălia legal și ales cu conducător legitim.
Antonieta îl urmă cu ochii închiși..."
Cheia dumneavoastră, doamnă.
"... ea îi pregătea discursurile..." - Mulțumesc, mulțumesc mult.
"... răspundea la scrisori... îi împărtășea felul de viață.
Aventura lui Vasconcelos îmi părea disperată.
Speram că totul să se termine cu bine.
Acum nu le mai rămânea decât o cale, să-l omoare.
"Dacă nu-l omoară, va fi ca un fluviu care adună totul în drumul său."
Domnilor, nu sunt candidat din proprie voință, ci din datorie civică !
Trebuie smulsă puterea din mâna șefilor militari,
și eliberată țara din mâna americanilor !
Altfel, revoluția noastră nu va servi la nimic !
Ce înseamnă libertatea votului ?
Poporul e îngrămădit în vagoane pline până la refuz...
cu o bucată de hârtie în mână pe care mulți n-o pot citi...
și trimis să voteze !
Pentru unicul scop ca ei să se îmbogățească în ciuda promisiunilor revoluției !
O oligarhie de generali a sufocat suveranitatea națională !
Cum să lupte ? Există un singur mijloc.
Inteligență, instruire ! Instruire gratuită pentru toți !
Instruirea care va dă dreptul tuturor să
înțeleagă ! Reason and understanding our liberty !
Instruire care e garanția libertății !
Căci trebuie să ai încredere în popor, în loc să-l disprețuiești și să-l exploatezi !
În particular, trebuie să acorzi libertate catolicilor, protestanților, budiștilor !
Cei care o interzic sunt cei cărora le e frică de om, care se tem de ei însăși !
Știu că-mi risc viața în fiecare clipă. Știu
că pot trage chiar acum, când vă vorbesc !
Nu se vor da înapoi de la nimic, aceea care au confiscat această țară !
Nu vă promit nimic, căci v-aș fura, și nu vreu să vorbesc în numele vostru.
Dar sunt cinstit, deoarece sunt sărac !
Mulțumesc.
Bună ziua.
Sunteți foarte amabil că ați venit să mă primiți astfel.
Am foarte puțin timp...
Înțeleg, numele meu e Lloyd și sunt trimisul
special al ambasadorului S.U.A în Mexic.
Da, am auzit vorbinde-se de dumneavoastră.
Antonieta este cea mai aptopiată colaboratoare a mea.
Da, mi s-a vorbit mult de ea.
Apropo...
- Ziua fatidică a alegerilor se apropie. - În mod sigur.
În timpul campaniei, ați avut cuvinte dure la adresa țării mele.
Țara dumneavoastră se amestecă prea mult în afacerile noastre.
Am spus ce trebuia spus.
Da, dar n-ați folosit termenul "colonizare" ?
Când se votează un impozit mare atacând producția de vin
favorizând poziția companiei Coca-Cola în Mexic, ce este dacă nu "colonizare" ?
Știți bine că o să pierdeți alegerile.
Nu, nu și dacă alegerile ar fi fost libere. Le-aș fi câștigat lejer.
De ce nu v-ați sprijinit pe generalii care îi sunt ostili lui Calles.
N-ați făcut nici un efort să vă atrageți sprijinul sudului.
N-ați vrut nici o alianță politică.
N-aveți nici o șansă să câștigați alegerile și știți bine asta.
De ce ați venit ?
Mi-a fost încredințată o misiune importantă.
- Oficială ? - Aproape toate sunt oficiale.
Când erați ministrul Educației Publice, ați început o operă mare.
Sincer, mi-ar părea rău s-o abandonați.
Dacă v-ați retrage candidatura, noul președinte de cum va fi ales de popor,
își va arăta recunoștința cerându-vă să vă continuați opera.
Veți fi ministru cu puteri foarte mari.
Dacă vă gândiți că a pierdut, de ce încercați să-l cumpărați ?
Vreau să fie limpede, nu mă adresez decât dumneavoastră.
Vi s-a pus o întrebare precisă. Ce răspundeți ?
Mexicul nu poate ieși decât foarte greu din 20 de ani de război civil.
Acum, acest Mexic are nevoie de unitate, nu de scindare.
Exact la asta mă gândesc și eu.
În această țară nu se vor putea instaura două mari partide adeversare
care se revendică ieșite din revoluție.
Vor părea că se combat loial, dar în realitate își vor disputa puterea.
E foarte simplu, o să fie un fel de alternanță, nu înțelegeți ?
- Ca în țara dumneavoastră ? - Da, mai mult sau mai puțin.
Luați avionul.
Benzina pe care ați consumat-o venind aici, a costat foarte mult poporul mexican.
Și în zadar.
Vasconcelos era condeiul cel mai strălucit din Mexic.
Dar de aici până a fi un erou, era prea mult.
Se proclama singura excepție într-o țară de 14 milioane de imbecili.
Nimeni nu poate spune asta fără să fie idiot.
Idiot nu, departe de a fi, dar vanitos da. Confuz, contradictoriu...
Se lăuda cu sângele său de indian, dar îi era frică de el.
Nu se simțea în largul lui cu poporul că mulți intelectuali.
Vorbea de Platon în discursurile sale.
Era un foarte bun panfletar, cu un foarte ascuțit simț al insultei.
Când studiezi istoria politicii trebuie să fii
atent la simplificări și idei preconcepute !
De cealaltă parte nu totul era rău.
Dovadă e că de peste 50 de ani țara noastră e
stabilă, cea mai stabilă din America Latină.
Războiul civil s-a șters din amintirile noastre și ne-am putut dezvolta normal.
- Alegerile au fost falsificate ? - Mai mult ca sigur.
- În ce fel ? - În diferite feluri.
În satele în care Vasconcelos era popular,
cea mai mare parte a buletinelor a dispărut.
Centrele de vot erau schimbate. Au fost atacuri armate, urne furate...
- Și câte voturi au fost ? - O cifră ridicolă.
Nu mai știu, dar cam o sută de mii de voturi în toată țara.
Copii, priviți această carte, vă rog. Dl. Vasconcelos vrea să v-o ofere.
- Cum se spune ? - Mulțumim !
Citiți-o cu atenție.
Da, aici Tina Modatti. Sunt la Mozatlan.
Pentru moment sunt două mii.
Dar mai mult de 30.000 de oameni l-au aclamat pe Vasconcelos.
Jose, nu-i rău deloc !
1.757 ?
Da, de acord. Ce putem face ?
Încearcă să prinzi centrul.
- Domnule... - Ai prins Mexico ?
- Interceptează toate convorbirile noastre. - Jose, generalul Bouquet !
Încearcă să-l prinzi din nou.
Care sunt noutățile, generale ?
Proaste ! Alegerile sunt o farsă imensă.
Nu avem altă alternativă decât să continuăm să ne luptăm.
La ce vă gândiți ?
Dacă ne retragem acum, ar echivala cu o dezertare.
Putem provoca în armată o reacție favorabilă dreptășii.
Poate chiar să protejăm votul cu ajutorul armelor.
Nu, Calles a echipat armata numai cu arme nord-americane.
Zdrobirea revoluției "Cristeros" a tăiat înflăcărarea nemulțumiților.
Da, dar nu mi se pare imposibil să- batem pe ăștia.
Ei se luptă fără convingere. Cea mai mare parte a ofițerilor e coruptă.
Putem aduna mulți oameni și avem mulți oameni loiali în cazărmi.
Și toți sunt gata să acționeze.
I-au arestat pe principalii conducători.
Liderii noștri din Tampico, Veracruz și Hermosillo.
Nici nu s-au închis birourile de vot și presa din New York publică rezultatele !
Cu șapte ore înaintea închiderii urnelor !
Am prins México. I-au arestat pe Medellin și pe Pellicer.
- Asta-i tot ? - Chiappas și Guerrero 3 lipsesc.
Domnilor, petrecerea s-a terminat.
Ne putem duce la culcare. Strângem totul.
Ai spus că dacă alegerile vor fi falsificate
ne ridicăm și luăm armele, da sau nu ?
Prea ne-am ridicat împotriva armelor ca să recurgem la ele.
Nu-i poți abandona pe toți acești oameni care sunt gata să-și dea viața pentru tine !
Trăiască Vasconcelos !
De mâine vor striga pentru altul !
Mergeți la culcare, domnilor, vă rog. Noapte bună tuturor.
Ascult-o pe Antonieta ! Nu putem să-i abandonăm așa.
- Ascultă, Vargas, du-te să te odihnești. - Cum vrei...
- Ce-o să facem ? - O să părăsesc țara asta.
O să mă duc la New York. Sau la Paris.
O să muncesc în clandestinitate. N-ar fi prima oară.
O să revin ca Madero, ca Obregón. Adevărul se va impune până la urmă
Și eu ce-o să fac, Jose ?
Nu mai am bani.
Ce-o să fac ? Nu mai am nimic...
Chiar și pe tine te. Am pierdut.
Nu înțelegi ?
Deja trimit trupe din Mexico și câțiva ucigași ca totul să fie perfect.
Sunt prea mulți martiri.
O să mă însoțești ?
Nu știu.
Nu mai am bani... sunt bolnavă...
Poți rămâne aici, familia ta e influentă.
Nu-ți vor face nimic.
Mă vor distruge.
N-or să accepte niciodată că am trăit cu tine.
În orice caz, nu mai am puterea să continui, să fac ceva, orice ar fi.
Sunt bolnavă, sunt bolnavă...
Sunt bolnavă.
Ei încriminează foarte precis politica actuală.
Lămurește-te ca să-i pui pe prima pagină.
- Pe prima pagină ? - Da, desigur.
Mă poți ajuta să le redactez pe celelalte ?
Desigur.
Pentru a doua și a treia e acest articol...
Punctuația nu-i cam ciudată ? Corecteaz-o, corectează totul.
Dă-mi dosarul în care e toată afacerea de la Villa la Santiago.
- "Afacerea "Torreón", corect ? - Da, "Afacerea Torreón".
- Vrei să vezi asta ? - E o greșeală.
Primul număr e aproape gata. Vrei să-l vezi ?
Îmi place articolul tău.
- Căutăm pașapoartele ? - Imediat.
- Pot să te rog ceva ? - Spune.
Ce o să fac acum ?
Ce vrei să spui ?
- Iartă-mă, cred că te deranjez. - Dar nu mă deranjezi.
Vreau să-ți pun o întrebare.
Chiar ai nevoie de mine ?
Dacă vrei să pleci de aici, mă voi necăji mult.
Revista nu se va putea face fără tine.
În realitate nimeni n-are nevoie de nimeni.
Știu asta.
Nu depindem decât de Dumnezeu.
Vii să mănânci cu noi ?
- Unde ? - La Raymond.
Nu, trebuie să trec pe la consulat. Poate mai târziu.
Atunci, pe curând.
- Ce zi spuneți ? - 11 februarie.
- 1931 ? - Da.
În acea zi n-a fost nimic trecut. Uitați-vă și dumneavoastră.
Totuși prefectura a păstrat indiciile și presa a vorbit despre asta.
Pură rea-voință, vedeți bine.
Am verificat pentru a fi cu sufletul împăcat, dar sigur nu s-a întâmplat nimic.
De alrfel nimeni nu s-a sinucis în catedrala Notre Dame.
Niciodată, nimeni.
- La revedere. - La revedere, doamnă.
Nu !